Geishan är en symbol för den japanska kulturen. I århundraden har dessa kvinnor gått igenom åratal av hård träning för att bemästra ett antal färdigheter och bli förstklassiga underhållare. Men hur väl känner du till geishans historia? Vilka är dessa kvinnor och vad gör de egentligen?
I det här galleriet reser vi tillbaka i tiden och tar med dig på en resa genom geishans fascinerande (och mörka) historia. Klicka vidare för att få veta mer.
Under Edo-perioden (1603-1867) var "geisha" en term som användes för professionella underhållare. De manliga geishorna under denna period kallades taikomochi eller hōkan.
Dessa var uppträdande artister som underhöll gästerna. Från musiker till historieberättare, dansare och gycklare - manliga geishor var ständigt närvarande på adliga och högborgerliga fester, och senare på bordeller.
Kvinnor började dominera underhållningsbranschen runt 1780-talet. Kvinnor var främst odoriko (dansflickor), men de fungerade också som assistenter till oiran (de högst rankade kurtisanerna).
Odoriko var ofta unga flickor, men när de blev äldre förfinade de sitt hantverk till högsta nivå. De äldre artisterna blev kända som geishor. Geishorna blev så småningom den japanska societetens val av underhållare. Till skillnad från oiran blev geishorna dock inte intima med sina kunder.
På 1830-talet hade geishorna etablerat sig som Japans främsta underhållare. Dessa elitartister formaliserade sin utbildning i geishaskolor och träningscenter.
Att utbilda sig till och leva som geisha var varken lätt eller billigt. Deras utbildningsnivå, erfarenhet och popularitet började diktera en hierarki bland geishorna. De bästa var mycket eftertraktade för att arbeta på tehus och nöjesställen.
Utbildningen till geisha började i mycket unga år. Föräldrar sålde sina döttrar så unga som sex år till en okiya (ett kvinnligt logihus), där de skulle vara anslutna under hela sin karriär. Okiya drevs av en okāsan (en "mor"). Idag är utbildningen till geisha frivillig och börjar när flickorna är i tonåren. Unga flickor säljs inte längre till okiya.
Okiya täckte alla utgifter för en flicka, inklusive geishaskolor, boende, mat, kläder osv. Inget av detta var dock gratis. Skulden började betalas tillbaka till okiyan när flickan började arbeta som maiko (lärling till geisha).
Flickorna började sin utbildning som shikomi. Deras roll var att observera och tjäna okiyan och hushållets geishor. De fick hushållssysslor och var tvungna att "stå till tjänst" för allt som den arbetande geishan behövde. De fick lära sig att stå, sitta, knäböja, tala samt kontrollera sina känslor och uttryck. Disciplin var A och O i detta skede av geishautbildningen.
Geishor lärde sig om konst, hur man underhåller och social etikett i skolor som kallades nyokoba. De fick lära sig att dansa, spela ett instrument (ofta shamisen eller shimedaiko) och sjunga.
Eleverna fick också lära sig hur man underhåller, hur man interagerar med gäster och hur man beter sig under rituella teceremonier. De studerade också konstarter som ikebana (blomsterarrangemang) och shodoh (kalligrafi).
Utbildningen till geisha var mycket krävande. Flickorna var tvungna att förlora sin brytning samt dialekt och lära sig att tala en gammal dialekt från okiyans distrikt. De var tvungna att lära sig att sitta, gå och hälla upp sake perfekt, allt medan de bar en trång kimono med mycket långa ärmar. De var också tvungna att kommunicera på geishas vis, graciöst och diplomatiskt samt aldrig reagera känslomässigt.
Det följande steget i geishautbildningen i nyokoba var minarai-perioden ("lära genom att titta på"). Förutom hushållssysslorna och att vara tjänare åt arbetande geishor skulle flickorna skapa en speciell relation till den högre rankade geishan, som sedan skulle bli hennes onēsan (mentor). Minarai såg onēsan arbeta och klädde sig till och med som dem, fast i mindre detaljerade kläder, vilket tydde på att de hade lägre rang.
När en minarai fyller 15 år har hon sin misedashi, en ceremoni som markerar hennes övergång till maiko, en lärling till geisha. Flickan får sitt hår skulpterat i den speciella maiko-stilen och sminkar sig helt för första gången. Hon bär också en kuromontsuki för första gången, dvs. en svart kimono broderad med okiyas vapensköld.
Det är nu det verkliga arbetet börjar. Geisha-lärlingar måste betala sina skulder, så alla pengar de tjänar går till okiya. Maiko fick bara en viss ersättning av okiya.
En maikos kimono och maiko obi (ett stort tygbälte som bildar en slags rosett baktill) är vackra plagg. Färgerna återspeglar årstiderna och tyget är ganska tjockt och tungt. En maikos dräkt kompletteras sedan med sandaler som kallas okobo.
En maikos stil skulle inte vara komplett utan deras karaktäristiska smink, särskilt oshiroi (smink med vitt pulver). Maiko använder också rosiga ögonfärger och ett rött läppstift som kallas beni. Hur en maiko använder läppstift är en indikation på status. Nya maiko målar bara sin underläpp, medan maiko på högre nivå målar båda läpparna.
Att måla tänderna svarta var också vanligt bland äldre maikos. Hela sminkrutinen kunde ta upp till en timme att utföra.
Oshiroi smink, det vita pulver som maiko använde för att få sitt distinkta utseende, innehöll vitt bly, vilket gör det mycket giftigt. Huvudvärk, kramper och högt blodtryck, bland andra symptom, var vanliga. Hudskadorna efter flera års användning var betydande. Den japanska regeringen förbjöd blybaserat ansiktspuder 1877, men det var inte förrän 1904 som ett blyfritt puder introducerades på marknaden.
En maikos hår, en bulle som kallas miokuri, är en ganska komplicerad frisyr och kan vara ganska smärtsam att styla. Blommiga dekorationer som kanzashi eller silverfransar som kallas bira ōgi används för att pryda håret. Hårstilen indikerade också maikos rang.
Maiko måste besöka stylisten minst en gång i veckan och tillbringa långa perioder utan att tvätta håret. Eftersom maikos hår dras åt mycket hårt leder detta med tiden till kala fläckar. Dessa ses dock som hedersbetygelser i geishasamhället; ett tecken på hårt arbete och hängivenhet.
Att sova med en så utsmyckad frisyr är inte lätt, så maiko var tvungna att sova i hårda, upphöjda kuddar, så kallade taka-makura. Flickorna fick träna på att inte röra sig på natten, för om de gled med huvudet från kudden skulle deras hår krossas.
Vid ungefär 20 års ålder är en maiko tillräckligt erfaren för att bli en geiko, även kallad geisha. En ceremoni som kallas erikae ("vända kragen") markerar nu tillfället, men förr i tiden kallades övergångsriten mizuage. Maiko skulle ta av sig en röd krage och ersätta den med en vit för att visa sin nya status. Hon besöker sedan tehusen och delar ut gåvor till sina välgörare.
Ryktet säger att övergången från maiko (lärling) till geiko (fullvärdig geisha) är mycket mörkare än bara en enkel ceremoni. Man tror att maikos oskuld var ett bud för att vinna beskydd av en danna, en livstids sponsor. Pengarna skulle sedan gå till okiyan.
Huruvida detta verkligen är sant eller bara ett rykte är fortfarande omdiskuterat. Några före detta geishor har trätt fram i pressen och bekräftat det, men andra har sagt något annat. Japan förbjöd prostitution på 1950-talet, så det skulle vara olagligt att byta en kvinnas oskuld mot beskydd.
När de har betalat hela skulden till okiyan och blivit geishor börjar dessa kvinnor tjäna sina egna pengar. Inkomsterna kommer från en mängd olika källor, inklusive deltagande i evenemang på tehus, banketter och generösa bidrag från kunder.
Till skillnad från de färgstarka maikoerna väljer geishorna mer subtila kimonos. Deras smink blir också mycket ljusare och de målar bara sina ansikten vita för specifika föreställningar.
Man uppskattar att det fanns omkring 80.000 geishor i Japan före andra världskriget. Många geishadistrikt förstördes samt tehus och okiya stängdes. Som en följd av detta var många geishor tvungna att söka arbete på annat håll, bland annat i fabriker. Men geishorna var tillbaka i branschen efter kriget, även om de var tvungna att anpassa sig och servera cocktails till de allierade styrkorna istället för sake.
När geishautseendet blev allt populärare bland västerlänningar började kvinnor utklädda till geishor att närma sig de allierade trupperna för att tjäna pengar. Dessa kvinnor var dock sexarbetare och inte riktiga geishor, vilket skadade de riktiga geishornas rykte under många år framöver.
Geishor kan gå i pension när de vill och många gör det med ekonomiskt stöd från sin danna (sponsor), som vissa har nära relationer med.
År 2023 beräknas det bara finnas omkring 1 000 verksamma geishor i Japan.
Källor: (History Collection) (Unseen Japan) (Vice) (CTN News) (Encyclopedia of Japan) (Japan Centric) (Slate)
Geishans mörka historia
Visste du att de första geishorna var män?
LIVSSTIL Japan
Geishan är en symbol för den japanska kulturen. I århundraden har dessa kvinnor gått igenom åratal av hård träning för att bemästra ett antal färdigheter och bli förstklassiga underhållare. Men hur väl känner du till geishans historia? Vilka är dessa kvinnor och vad gör de egentligen?
I det här galleriet reser vi tillbaka i tiden och tar med dig på en resa genom geishans fascinerande (och mörka) historia. Klicka vidare för att få veta mer.